Mads Andersen-Skjern slog sig i 1929 ned i den lille by Korsbæk -
- der var domineret af gamle familier og social hakkeorden.
Han var enkemand, men er nu gift med Ingeborg -
- der er skilt fra en mand, der var i fængsel for bedrageri.
Mads har sønnen Daniel og har adopteret Ingeborgs datter Ellen.
Det går godt for Mads, i modsætning til hans konkurrent, Albert Arnesen.
Hans virksomhed er gået konkurs, og selv er han fundet død.
Hans enke, Vicki, frk. Jørgensen og hr. Schwann sidder tilbage.
Mads er interesseret i Arnesens ejendom og butik.
Mads' bror, Kristen, håber stadig, at Elisabeth vil gifte sig med ham -
- efter at hun er flyttet i egen lejlighed.
Men forholdene er umuliggjort af Arnesens død.
Familien Varnæs' barnepige, Agnes, har haft besøg af tjener Boldt.
Kokkepigen Laura bestyrker hende i frygten for, at hun er gravid.
Boldt er afvisende over for ægteskab.
Agnes er alligevel ikke gravid og finder en ny ven -
- den socialistiske jernbane-arbejder, Røde.
Jørgen Varnæs, den konservative folketingskandidat, er sin kone utro.
Jørgens kone, Minna, vil skilles -
- og får Maudes verden til at vakle.
Deres rapport om stemningen for planerne er forbløffende positiv -
- også blandt arbejdere og landmænd.
Og aktie-tegningen, der tegner De Dem jo for et betragteligt beløb.
Aktierne skal fordeles mellem mig, min kone og to børn. Til sin tid tre.
Det er praktisk, når ingen aktionær skal have mere end ti stemmer.
- Vil I have kaffe? - Tak, Ingeborg. Det er min kone.
Højesteretssagfører Øster. Her ser De familiens femte aktionær.
- Hvornår får man den at se? - Vi venter ham i november.
- Min mand tror, det bliver en dreng. - Han skal hedde Erik efter min far.
- Ingen opkalder nogen efter mig. - Sæt, han kom til at ligne dig!
Det er dog satans, så fræk hun er blevet!
- De har endnu kun tegnet 500 kr. - Der kommer nok flere.
- Har du ikke fået blødgjort Katrine? - Min kone er af gammel bondeslægt.
De har sgu pengene i strømpeskafter og madrasser.
Om natten spekulerer man på, om det er krøluld, man ligger på.
- Fru Violet. Det er længe siden. - Jeg så kjolen i vinduet.
Måske den passer mig til danseskolen?
- Jeg er ked af det på jeres vegne. - Det er for sent ... nu.
Ja, nu sidder den udmærket.
Tak, frk. Grøn.
Frk. Grøn har altid været så dygtig.
Og nu skal frk. Grøn lave konfektion. For dem derovre.
Åh, Violet, det er så forfærdeligt.
Hele mit liv ... Og hvad nu?
Du har altid holdt dig for god. Også da vi var unge.
Jeg har altid håbet på at få Albert, i hvert fald når hans mor var død.
Og så giftede han sig med den lille tøs.
- Nu er Albert død. - Hvad vil du nu, Inger?
Min søster har handske-forretningen i Haslev.
Jeg kan godt huske Emmy. Har hun en ledig stilling?
Jeg vil hellere arbejde gratis for hende end hos dem derovre.
De slog Albert ihjel!
- Frk. Jørgensen ... Undskyld. - Gå ud begge to! Ud!
Hvorfor tog hun sådan på vej?
Den stakkel. Og så hendes stolthed. Og hvad vil De nu, hr. Schwann?
Jeg tror, der kommer en køber, som vil reetablere denne forretning -
- så de kræsne damer igen kan få honoreret deres smag.
De har altid været en fin mand.
Jeg håbede, at Arnold kunne blive som Dem.
Tak. Værsgo, fru Violet.
- Hvor meget? - 22.
- Værsgo. - Tak.
Farvel, hr. Schwann.
Hvormed kan jeg tjene de herrer?
- Må vi foretage nogle opmålinger? - Nej, det ved gud De ikke må!
De skal ikke forstyrre vores ekspeditioner.
Kristen Andersen-Skjern. Vi har jo mødt hinanden før på Postgaarden.
De skal ikke komme ind i en ordentlig forretning med folk i arbejdstøj.
Huset her og virksomheden er udbudt til salg.
- Og vi som mulige købere ... - Hvabehar?
- Mulige købere? - Vi har forhandlet med enken.
Det agter jeg først at få bekræftelse på omgående.
- Enkefru Arnesen! - Vær venlig at nøjes med frue.
Der står nogle personer derovrefra og påstår, at de er mulige købere.
- Hr. Schwann, det ligger sådan ... - Hvad ville hr. Arnesen sige?
Nu gælder det de levende. Og De har jo også interesse i virksomheden.
Og derfor vil jeg have lov at sige ...
De vil næppe hæfte for et større beløb ved denne konkurs.
De har ingen penge, vel?
Jeg har rådet fru Arnesen til at sælge til den mest favorable pris.
Jeg har fået et tilbud -
- som hverken De eller Vicki ... fru Arnesen kan lade ligge.
På denne måde kommer De og fru Arnesen ud af det uden gæld.
- Det hele, også huset, er altså solgt. - Jamen ... hvad så med ...
Undskyld ... Det smukke bord, fra konsulens tid.
Det gamle ragelse skal sælges alligevel.
Jeg har stadig mine pligter, så De må have mig undskyldt.
Det var synd for ham.
- Han har været her i snart 45 år. - Så er det på tide, han vågner op.
- Hvad er der nu? - Jeg kan ikke holde det ud.
De arme stakler nede i butikken. Alt det om penge og kreditorer.
Spille komedie for byens sladderkællinger.
Og så gå rundt i sort, når det slet ikke klæder mig.
- Du blander alle sorgerne sammen. - Alle dine pantebreve og prioriteter!
Det er overstået om et par dage. Vi finder et sted til dig i København.
Min far vil have, jeg skal flytte hjem igen.
Når jeg giftede mig med Albert, var det for at komme hjemmefra.
Tør nu dine øjne. Du skal ikke hjem til din far.
Hr. Varnæs, jeg appellerer til Dem som den førende mand i byen.
Jeg har altid set op til Dem og Deres far, Deres farfar før Dem.
De kommer til at tage affære. De må kalde enkefru Arnesen til orden.
De må forhindre, at hun sælger til firmaet på den anden side.
Jeg kan ikke dæmme op -
- for det økonomiske uvejr, som Arnesens død har ført med sig.
Jeg skød min arv ind. Har jeg ingen ret til at bestemme?
De var medejer af forretningen og af den goodwill, der hørte til den.
Også af varelageret, og hæfter derfor også for gælden i varelageret.
Men huset er jo teoretisk fruens.
Ja, det er det altså ikke mere.
Jamen ... Hvad så med mig?
Må jeg give Dem et råd?
Hvorfor ikke samarbejde med den nye ejer?
Han får brug for en førstemand, der kender det gode borgerskab.
Min livsopgave lå i Damernes Magasin.
De kan påtage Dem en ny livsopgave.
Føre de fine, gamle traditioner videre. Kan De ikke se det?
Jo, det ...
- Jo, det kan der være noget om. - Vi må jo alle føje os efter tiderne.
Holdt! Venstre om!
- Godmorgen, Victoria. - Er I på efterårs-manøvre?
Det glæder mig, at du har fundet ud af, at du ikke kan bo her.
- Ja, jeg flytter. - Godt, min pige.
Så kan 58 og 84 måske træde til? Med at bringe dine ting hjem.
- 58, 84, tag den med det samme. - Javel, hr. oberst.
Lad være med det! Det er mig, der giver ordrer. Sæt den!
Fremad!
- Victoria! - Gå din vej!
Er her krig?
Træd af!
- Jeg tilbød bare Victoria et hjem. - Jeg vil ikke hjem på kasernen.
Vil du på et hjem for forvildede kvinder?
- Vicki har måske andre planer. - Vorherre bevares!
Har hun ikke kastet skandale nok over sig selv og mit gode rygte?
Dit gode rygte? Alle dine eskapader, når mor var på kur!
Ja ... ja.
- Med mænd er det anderledes. - Det er aldrig videnskabeligt bevist.
- Din mor var ingen lystig kvinde. - Tror du, Albert var morsom?
- Sådan siger kun en flane. - Jeg hader jeres hykleri!
- Hvad vil byen ikke tænke? - Jeg tager til København.
I så fald er du ikke min datter længere.
Har du forstået mig? Jeg slår hånden af dig!
- Af alle tosser er far den største. - Han er såmænd ikke så slem.
Han er bare ikke uddannet til at forstå mennesker.
Jeg hader kasernen! Alle de råb og skrig. Og festerne ...
Officererne skulle danse med mor og mig før deres koner.
Jeg er aldrig blevet opdraget til noget som helst.
Kan jeg lære noget?
Ja, og du har gode muligheder for at blive voksen.
- Tre dråber før sengetid. - De bliver den eneste, jeg vil savne.
Og så far måske. En lillebitte smule. Den gamle idiot.
- Mor ... - Og strømper, fru Andersen-Skjern.
Mor ... I dag i skolen var der en mand, der ville tale med mig.
- Nå, om hvad? - Han spurgte, om jeg hed Ellen.
Stik op til Daniel, så kommer jeg om lidt.
- Holger, hvad vil du her? - Goddag, Ingeborg.
Kom.
- Hvad vil du? - Se til dig og Ellen.
Ellen har det godt.
- Jeg kan se, du også har det godt. - Ja, vi har klaret os.
- Så du kan godt rejse igen. - Jeg bor her.
Jeg har fået en plads på lageret i korn- og foderstof-forretningen.
- Hvorfor her? - Det er jo svært med arbejde.
Jeg vil også gerne se Ellen vokse op. Folk som jeg har ikke mange glæder.
- Ellen er adopteret af min mand. - Han må da kunne forstå.
- Du må gå. - Måske kan vi mødes og tale om det?
- Jeg har et værelse på Banevej. - Måske, men du må gå nu.
- Nu gik han. - Er det ham, der var i fængsel?
Din egen svigersøn står bag, og så vil du ikke tegne aktier.
- Pengene skal sgu sættes i noget. - Du skal ikke lære mig om penge.
- Hvor gør du af dem? - De er i jord, hvis du vil vide det.
- Har du gravet dem ned? - Hvad tror du?
Har du købt jord? Jord er ikke noget værd i øjeblikket.
Så får man mere for pengene til senere brug.
- Katrine ... - Ti stille. Nu kommer Ingeborg.
Nå. Så skal jeg ...
- Er det klogt at køre i den tilstand? - Skulle jeg være løbet herud?
- Dav. - Kommer du også om de aktier?
Nej, jeg kommer, fordi Holger er dukket op.
- Hvor? - Her.
Her i Korsbæk.
- Hvad siger Mads? - Han ved ikke noget.
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal få det fortalt. Mads har så meget for tiden.
- Det har du vel også? - Det værste er det med Ellen.
- Hvad er det med Ellen? - Holger har prøvet at opsøge hende.
- Han siger, han vil se hende. - Nå, det siger han?
Det vil Mads aldrig kunne forstå.
Jeg skal tale med Holger, skal jeg.
- Jeg har lov at holde af min datter. - Vi kender din kærlighed.
Tog du dig af Ellen og Ingeborg, mens du havde dem?
Vi bliver alle ældre. Man har trods alt følelser.
- Hvor meget koster dine "følelser"? - Hvad mener du?
Du ved, hvad jeg mener. Du tænker jo aldrig på andet. Hvor meget?
Jeg håber ikke, du har sat alle dine penge i jord.
Man skal aldrig sætte alt på ét bræt, far.
- Du må sgu op med 5000. - Ville han have så meget?
Han forlangte først 10.000. Godt, man er vant til at handle med svin.
- Så kan han rejse til en anden by. - Ja, ja ...
Så må vi hellere betale.
Du er ikke let at blive klog på. I går ejede du ikke en rød øre til aktier.
- Nu slipper du 5000. - Det er også noget andet.
Holger vil du sætte penge i?
Jeg sætter penge i, at Ingeborg og Ellen er lykkelige.
- Hvad er der, børn? - Vi har fået karakter-bøger.
- Var mor tilfreds? - Vi fik en 25-øre hver.
Det ser ud til at være velfortjent. Er du sløjet af i regning?
- Det er så kedeligt. - Det er vigtigt at lære at regne.
Når du skal sidde her, nytter det ikke noget, du kun kan den lille tabel, vel?
Her er to 25-ører til. Til sparebøsserne.
Det er vigtigt at lære at spare.
- Sig det så. - Vi så ham, der har været i fængsel.
Den mand, der hedder Holger. Han kom hen til Ellen i skolen.
- Han har også været her. - Og talt med mor.
Men mor ville ikke tale med ham.
- Skulle vi ikke have den i vinduet? - Jo, det er en god idé.
- Hvor skal du hen? - Bare et ærinde.
Jeg kommer igen om en time.
Holger Jørgensen! De skal ind til chefen.
Jørgensen, De kom jo her på prøve, men vi må desværre skilles igen.
- Har jeg ikke ... - Ingen har klaget på Deres arbejde.
- Men ... - Men?
Vi kan klare os med én mindre. Det må vi agte på i disse tider.
Hvad skal jeg så?
Der er heller ikke andet arbejde at få her i byen. Ja, det er hårdt.
- Men jeg har det her til Dem. - Hvad er det?
En slags plaster på såret.
En enkeltbillet til Canada. Og en sum penge.
Og en annonce fra de canadiske myndigheder -
- at der er garanteret arbejde til alle indvandrere.
Gid det var så vel her. Værsgo. Ugelønnen får De hos frk. Sørensen.
Tak.
God rejse, Jørgensen. Så hurtigt som muligt.
Hvor er de smukke.
- Farvel da. - Farvel og held og lykke.
- Også til Dem, frk. Elisabeth. - Hvad med mig?
Jeg kommer tilbage, når jeg er blevet voksen.
Mads? Der er noget, vi må tale om.
Hvis det er om Holger ... Det skal du ikke bekymre dig mere om.
Ham får du og Ellen ikke at se igen.
- Hvordan, Mads? - Stol på mig.
Vi vil heller aldrig mere tale om ham.
(klapsalver)
- Hvad er der løs? - Det er forfatterinden Frida Fogt.
Hun synes, kvinder skal arbejde.
- Mage til sludder. - Hvorfor være afhængige af mænd?
Arbejde ... Som om hjemmets kvinder ikke har nok at gøre.
Når man ser ud som hende, så har man ingen chancer for at blive gift.
- Hvordan tror De selv, De ser ud? - Har man hørt mage!
Hvad er det for mennesker, der kommer her på Postgaarden?
Her sidder jeg stadig og venter. År efter år. Tak, fordi du kom.
- Jeg var ved at gå. - Fra mig, nu igen?
- Fra kvindesags-mødet. - Er du også rendt fra bog og nål?
- Det er jeg vel. - Hvad siger folketingskandidaten?
Jørgen har vist sit.
- Jeg så dig med doktor Hansen. - Vi fulgte fru Arnesen til toget.
- Hun er flyttet til København. - Åh ja, herregud.
- Hun fik da en lille sum ud af det. - Og så har hun den der unge ven.
- Aage Holmdal. - Holmdal junior, ja ...
Han skal jo giftes med højesteretssagfører Østers datter.
- Det har han vist ikke fortalt Vicki. - Det er synd for hende.
Hvorfor det? Hun klarer sig sikkert bedre uden ham.
Klarer du dig også bedre alene?
- Jeg klarer mig. - Med egen lejlighed.
- Eget klaver. - Hvad så med os?
Elisabeth, se på mig.
Der sker hele tiden noget, der gør det værre.
Alt det familievrøvl! Vi befinder os jo ikke i Romeo og Julies tid.
- Og vi er ikke 15 år. - Nej, det tør siges.
- Og Korsbæk er ikke Verona. - Og ikke verden udenfor.
Nu kan jeg give dig en tilværelse, som er lige så god som din søsters.
Så bedre. Sig, hvad du vil have, jeg skal gøre nu. Og altid.
- Nu? - Ja, nu.
Du kan bestille mig et stykke med ost. Jeg er hundesulten.
Hr. Schwann? Det var en overraskelse.
Ja, det ville man have forsvoret. Men tiderne har jo ændret sig, Arnold.
- Hvordan går det, hr. Schwann? - Jo tak, udmærket.
Mit helbred har aldrig fejlet noget. I 42 år har jeg kun haft fire sygedage.
Nutidens unge lægger sig, bare de nyser.
Og nu vil de have l4 dages sommerferie.
Har man kendt mage? Hvis den gamle konsul ...
- Vi ses klokken otte. - Ja ...
- Undskyld, hr. Schwann, De ønsker? - Introducér mig hos Deres chef.
Ja.
- Ja, hr. Vinter? - Der er en herre.
- Kan min kone ikke klare det? - Det er hr. Schwann, førstemanden.
- Så må han hellere komme ind. - Er det ikke bedre, jeg går?
Goddag, hr. Schwann. Ja, vi har jo tit nikket til hinanden.
- Vil De ikke tage plads? - Goddag, hr. Andersen-Skjern.
Jeg har hidtil kun iagttaget Deres forretning på afstand.
- Men nu er jeg her. - Ja, minsandten.
- En cigar? - Åh ... tak.
- Ja, nu er De her. - Ja, med al respekt.
Jeg tilbyder Dem min assistance.
Jeg har holdt mig nøje orienteret -
- om mode og damernes smag gennem 42 år.
Da De agter at reetablere Damernes Magasin -
- som en butik for de bedste kunder, vil De få brug for en mand -
- med nøje kendskab til denne specielle kundekreds.
Jeg stiller mig til Deres rådighed, hr. Andersen-Skjern.
Jeg er glad for at høre Deres tilbud.
Under andre omstændigheder ville jeg have accepteret det. Men ...
Damernes Magasin vil ikke genopstå.
Har De da ikke købt ejendommen?
Jo, men til andet formål, hr. Schwann.
Til hvad?
Tja, i eftermiddag averterer vi aktie-tegningen.
Der skal være en bank.
Goddag, hr. Schwann.
Her er dit vasketøj. Du kommer jo ikke selv hjem og henter det.
Hvorfor vil du ikke hjem på dit værelse?
- Hvem giver dig mad? - Ikke her, mor ...
Det er det tarvelige pigebarn.
Hvad er der i vejen, hr. Schwann? Hvorfor står De her?
- Det er forbi, alt sammen. - Det må De ikke sige.
Det var bedre, om man lå dernede. Så havde man fred ligesom de andre.
Chefen, købmand Munk og den store isenkræmmer.
Udryddet af onde kræfter, fru Violet.
- Tiden har udryddet dem. - Ja, også mig.
Sådan nogle som os dør ikke af det som de, der har prøvet at være rige.
For os gør det ikke så stor en forskel.
- De har Arnold ... - Arnold er flyttet.
Han vil hellere bo på et hummer for at føjte med det simple pigebarn.
Den lille næsvise tøs fra frisøren. Gud bevare min mund.
Men jeg så Arnold og så hun komme ud fra prøveværelset -
- med klæder og frisure i uorden.
Den slags kunne man jo vente i den butik.
I Damernes Magasin kunne den slags ikke passere.
- Sikke et møde. - De gav mig hele skylden.
En bankdirektør, der ikke ved, hvad der foregår i hans by.
- Du skulle have kvalt den opkomling. - Jeg nægtede ham støtte første gang.
- Det er derfor, det her er sket. - Der var også hensynet til Arnesen.
- Jeg kendte jo ikke den mand. - Så skulle du netop vogte på ham.
- Hvordan går det med dig? - Minna er ikke til at snakke med.
- Er hun på Postgaarden? - Nej, hun er hjemme.
- Maude venter med middag. - Jeg må køre med det samme.
- Du må bare hilse. - Skulle du ikke tage den lidt med ro?
Lad nu mig om det. Du tror sgu, alting er så enkelt.
Vi bliver seks. Min søster kommer til middag og min svoger.
- Kan vi tale om, hvad vi skal have? - Nu?
Det bliver asparges-suppe, kyllinger og savarin-kage.
- Min søster plejede jo altid ... - Det var om morgenen.
Hvis De kom op i soveværelset, så kunne vi gennemgå indkøbene.
- Fruen skal bare sove. - Men regnskaberne?
- De er lagt op til bankdirektøren. - Han har jo så meget.
- Det har vi alle sammen. - Hvis fruen lige vil flytte sig lidt.
Hvis jeg må give fruen et råd. Gå ind i stuen. Her får man fedt i håret.
(en dør smækker)
- Godaften. - Åh ...! Hvor er Jørgen?
- Til helvede med Jørgen. - Hvad er det dog for et sprog?
- Og middagen? - Til helvede med middagen.
- Hvordan gik mødet? - Til helvede med mødet.
- Sådan skal du ikke ... - Til helvede ...
Hvis du vil have mig undskyldt.
- Godaften. - Mine damer.
- Men dog. - Elisabeth, han var beruset.
- Det har han måske haft behov for. - Og du omgås de mennesker.
- Alt er de skyld i. - Alt hvad?
Intet er, som det var. Hvad er der dog sket med os?
Hvorfor skal jeg straffes? Jeg har altid gjort, hvad man ventede af mig.
- Det er måske fejlen. - Jeg giftede mig da ordentligt.
- Hans Christian er et fint menneske. - Havde jeg gjort, som jeg ville ...
- Havde du så giftet dig med Ernst? - Han var bare tegnelærer.
- Tænk, hvis du var sprunget. - Men det turde jeg ikke.
- Ser du stadig ham? - Det kan jeg ikke undgå her i byen.
Så vidste du besked om det med banken?
- Det anede mig. - Og du holder med dem?
Maude ...
Jeg går i seng.
Her laver man mad til seks. Så går herren i seng. Så smider fruen sig!
Hvis det ikke var, fordi det var herren, ville jeg sige ...
- Han havde en ordentlig fjer på. - Pas dit eget! Som om du var for køn.
Må jeg hilse på Dem, fru Fernando Møhge. Og på Dem, oberst Hachel.
- Skål, konsulinde Holm. - Må jeg ...
(det banker på døren)
- Konsul Holm? - Undskyld. vi gik lige ind.
Det er Bernhard Lund fra hovedbestyrelsen.
- Hvilken hovedbestyrelse? - Partiets.
Fabrikant Lund er kommet fra København.
- Vil de herrer ikke sidde? - Tak.
Jeg formoder, det drejer det sig om et bidrag til valgfonden.
Gid det var så vel, hvad, Bernhard?
Vi kommer i anledning af ...
- Det er sgu ikke så nemt. - Bankdirektør Varnæs ...
Det er ...
Vi er blevet enige om, at ...
Ja, vi er blevet enige om at tale med dig om din bror.
- Om Jørgen? - Overretssagføreren, ja.
Vi satte jo så store forventninger til ham -
- da vi bad ham repræsentere partiet her i kredsen.
Ja?
Nu er han på vej ud i noget, vores vælgere ikke vil have.
- Hvad mener De? - Jo, ser De ...
En konservativ kandidat kan ikke have kludder i sit ægteskab.
Og Lund her siger, at ...
- At hvad? - Ja, det er trist ...
Det er almindelig kendt, at det knager på grund af et fruentimmer.
Jørgens kone er jo datter af en af partiets gode støtter.
- Hvis de nu skal skilles ... - Det er beklageligt.
- Men hvad skal jeg ...? - Du må kunne forklare Jørgen, at ...
Vi kan alle have vort, men vi har det sgu i dølgsmål.
Vort parti står jo vagt om familien.
Jeg skal se, hvad jeg kan gøre.
Tak.
- Vi har jo mødt hinanden før ... her. - Åh ja, det lille familiemøde.
Det var mere diskret end i København.
De trænger til et glas sherry. Et glas sherry til den herre.
Der kommer jo ikke så mange herude på denne tid af året.
- Det var pænt af Dem at køre herud. - Jeg kender jo turen.
Jeg er så spændt på, hvad vi skal snakke om.
(klaver-elev spiller)
Det var godt, Trine. Du bliver dygtigere og dygtigere.
(dørklokke)
- Er det Dem, doktor Hansen? - Giver De en kop jordemoder-kaffe?
- Kom ind. - Tak.
Farvel, Trine. Vi ses på onsdag.
Hvis De kan vente lidt, kan De spise med.
Jeg har en fødsel i gang ovre på sygehuset.
Det er Deres egen skyld, jeg kommer i tide og utide.
Af alle byens stuer er det her den hyggeligste.
(dørklokke)
Et øjeblik.
- Er du også der? Kom indenfor. - Er det her, der undervises i violin?
Siger du "også"?
Goddag. Jeg må trænge mig ind under alle mulige påskud.
- Vil du have kaffe? - Gerne, tak.
Må jeg lægge mit kostbare instrument her?
- Han er ikke rigtig klog. - Hun sigter til min belejring.
Nu har den også stået på i to år.
Jeg har belejret Elisabeth i ti år uden held.
Måske skulle bruge Deres metode. Jeg kan slå Dem. Jeg spiller cello.
Champagne på en almindelig onsdag.
Skal De fejre, De er blevet bankdirektør?
Åh ja, det er sandt.
(telefonen ringer)
- Hallo? - Det er nok sygehuset.
- Så går barnet ikke i sin mor igen. - Ja, jeg skal sige det.
- Tak for kaffe. - Det var så lidt.
Jeg ringer, når der bliver noget at fejre.
Det er nemlig Dem, der skal være onkel.
Nu har jeg forklaret det. Det er yderst pinligt for mig.
Hvad vil De have, jeg skal gøre -
- hvis han nu kan lide mig?
Forklar ham, at hans position står på spil.
Til gengæld vil vi, familien, strække os vidt.
Vidt? Hvordan?
Jeg vil foreslå, De selv stiller et forslag, som vi kan tale om.
- Tja, så fik Mads sin dreng. - Det var jo det, det skulle være.
Mads får alt, hvad han ønsker sig -
- mens jeg, hans stakkels lillebror -
- bare går og har ét eneste ønske.
Som ikke kan blive opfyldt nu. Det kan du godt forstå, ikke?
Men ... senere?
Måske.
Tak for mad.
- Daniel har fået en lillebror! - Han skal hedde Erik!
- Råb ikke så højt. - Din far har været til møde i nat.
Han skal hedde Erik. Daniels lillebror.
Du snakker med mad i munden. Lærer I det ovre hos Daniel?
Jeg mødte lille hr. Schwann. Han går med regninger.
- Ja, han er blevet opkræver. - Er det noget, man kan leve af?
Jeg har skaffet ham et par legater. Han har logi hos danselærerinden.
- Fru Violet. Hun er sød. - Stik nu af. Du skal i skole.
- Hvad er nu det? - Tak for mad.
- Hvordan gik det så? Det blev sent. - Ja, det trak ud.
Var hun til at tale med, kvindemennesket?
Hun var meget rimelig, og ikke uinteressant.
Hvad mener du? Hvad forlangte hun?
- For hvad? - For at opgive Jørgen.
Hun havde lyst til en tur til Amerika med "Queen Mary".
Så kommer hun jo tilbage igen! Du havde jo lovet ...
Lad være at plage mig. Jeg gider ikke høre mere!
Tror du, jeg har det for morsomt?
Nu er der blevet én mere i den familie.
Hvor ender vi, fru Violet?
Og om børnene siger han: "Lad de små børn komme til mig."
"Dem må I ikke hindre, thi Guds rige hører sådanne til."
"Den, der ikke tager imod Guds rige som et barn, kommer ikke ind i det."
Han tog dem i favn, lagde hænderne på dem og velsignede dem.
Så vil vi da hjælpe dette barn til hans velsignelse -
- ved at døbe det i Faderens og Sønnens og Helligåndens navn.
Modtag det hellige korsets tegn, både for dit ansigt og for dit bryst -
- som et vidnesbyrd på, at du skal tilhøre den korsfæstede Jesus Kristus.
- Hvad er barnets navn? - Erik Skjern.
Skjern ...!
- Hun glemte Andersen. - Det hedder vi ikke mere.
Erik Skjern -
- jeg døber dig i Faderens -
- og Sønnens og Helligåndens navn.